ÅR 55 F.KR INVADERADE CAESAR BRITANNIA
I ETT FÖRSÖK ATT ERÖVRA ÖNS LEGENDARISKA TENNGRUVOR
VÄL DÄR MÖTTES HAN AV EN ANNAN LEGEND...
...DRUIDERNA
HAN BEORDRADE GENAST FULL RETRÄTT
OCH ÅTERVÄNDE HEM
NITTIO ÅR SENARE ÄR ROMARNA TILLBAKA...
Fan!
GALLIENS KUST
Vem av er vill vara först ut?
Om några få timmar avseglar 400 skepp mot Britannia.
20000 man, eller rättare sagt 19996-
-eftersom ni fyra inte kände för det.
Ni bestämde er för att överge er post och rymma.
Av vilken anledning? Vädret?
Britannia är ett förbannat land som styrs av de döda.
I skogarna härjar en demonarmé som livnär sig på människokött.
- I havet finns ormar... - En enorm bläckfisk!
- Det låter otäckt. Inte sant, Lucius? - Det låter ohyggligt.
- Vi har alla hört berättelserna. - Skräckinjagande.
När ni anslöt till armén, svor ni en ed. Minns ni den?
Att plikttroget följa kejsarens order och aldrig överge legionen.
Aldrig överge legionen. Såvida inte fienden är otäck.
Såvida ni inte står inför en jävla jättebläckfisk.
Vi är inte de enda. Halva legionen är emot det.
De kommer att göra myteri.
Så snart ni gått i land dödar de er... och honom.
- Vad är straffet för desertering? - Att stenas till döds...
...av legionen vars liv äventyrades av dessa ynkryggar.
- Var oss nådig, general. - Var oss nådig.
- Var oss nådig, general. - Nådig...
Jag vill inte väcka en hel legion och dra ut dem i pissregnet-
- bara för att stena er till döds. Så jag ska vara er nådig.
Den av er som skär halsen av de andra tre, får gå fri.
Va?
- Lucius? - Det är uppfattat, general!
- Jag gör det. - Va?
- Ge mig kniven. - Du är min kusin!
- Ge mig kniven! - Nej, jag gör det!
- Ge mig kniven! - Tig!
Du är väldigt tyst. Har du ingen lust?
Jag begick ett misstag. Jag var svag, och godtar mitt straff.
- Vad sägs, Lucius? Ser han svag ut? - Fan heller! Hans kuk har muskler.
Jag behöver män som du där.
Vad sägs? En ny chans?
Jag väntar utanför.
Nej, gör det inte, Antonius!
- Gör det inte! - Det är vansinne!
- Var lojal, broder! - Vi är bröder!
Nej, snälla!
- Detta regn... - Ska vi vänta ett par dagar?
- Till dess ovädret lagt sig? - Vår tid är inne, tro mig.
När vi har land i sikte, avtar både vind och vågor.
Vi kastar ankar i strålande solsken.
Hur kan du vara så säker på det?
Jag har turen med mig.
Är du klar där inne?
- Är du redo för Britannia? - Ja, general.
Då ser vi till att komma ombord.
LOCERLY CROSS CANTIACI-BOSÄTTNING
SOMMARSOLSTÅNDETS AFTON
I kväll då solståndet inträffat är ni inte längre flickor.
Ni ska då välja ett nytt namn som gudarna ska känna er vid.
- När får jag prata med henne igen? - Först när solståndet har inträffat.
Och om hon skulle prata med dig...
...försvinner hon... för alltid.
Jag slutar, men du måste be om det.
Sluta!
Du talade!
Du skulle se ditt ansikte!
- Inte ens gudarna ser allt. - Om jag talar med dig försvinner jag!
- Du är fortfarande här. - Islene, vad gör du!
Mamma tog med mig hit när mitt ansikte var vitmålat.
Dagen före mitt solstånd, för att prata med mig.
- Vad sa hon? - Allt möjligt.
Det jag minns bäst är: "Du behöver inte lyda far i allt."
Hon sa att han är en bra man som dock håller fast vid saker.
Även om de gör honom olycklig.
- Lyssnade inte mamma på pappa? - Hon lyssnade.
- Därefter gjorde hon som ville. - Kände pappa till det?
Alla män känner till det, men vill helst inte prata om det.
Kom igen, fråga mig vad du vill.
Saknar du att vara flicka?
Att vara flicka är det bästa som finns...
...till dess du blir kvinna.
Då förlänas man något av gudarna. Något... fantastiskt.
Att vara flicka är definitivt enklare.
Men att vara kvinna, om du är skarp, om du lägger manken till...
Gör det ont?
Kniven. När de skär dig i magen.
Nej. Man är någon annanstans.
Man har rökanden i sig.
- Hur känns det? - Det blir du varse i kväll.
Det liknar inget du har upplevt tidigare.
Cait, sanningen är att du bara måste genomgå det.
Vi ses när ritualen är över. Minns du vad vi ska göra då?
- Vi ska jaga tillsammans. - På direkten, det lovar jag.
Använd inte det tungomålet. Det är inte ditt språk.
- Förlåt att jag är här, Willa... - Se inte på mig. Se ner i marken.
- Vad är det? Är du trött på livet? - Jag behöver prata med Veran.
- Varför inte med mig? - Jag måste prata med Veran!
Prata med mig.
I flera veckor, nej, månader, från gryning till bortom skymning...
Tala långsammare.
Tecken. Jag har kontrollerat dem. Floder, solen, och sparvarna...
Vad pladdrar du om?
Månen talar fortfarande till mig. Och nu har den samma stämma-
- som sparvarna, som älven, grävlingarna och grodorna.
Allting talar med samma stämma.
Men solen talar inte till mig. Allt annat har samma stämma.
Samma tydliga stämma som ständigt upprepar samma sak...
Vad säger den?
- Att i kväll, vid solståndet... - Vad händer då?
Solen går inte upp i morgon. Solen går inte upp i morgon.
Solen går inte upp i morgon!
Du utstötte, du vet att du inte ska komma hit.
Om du vill spela spel står druiderna redo.
Hör på noga. Om du någonsin sätter din fot här igen...
...äter jag upp dina ögon.
Är det förstått? Försvinn!
Flickan ska dö, så kvinnan kan leva.
Jag sätter min lit till gudinnan som vakar över mig i afton.
Har du valt ett namn? Yttra det inte.
Blott du och gudinnan ska känna till det.
Jag är inte redo.
- Jag är inte redo! - Var inte rädd.
Du har vingar. Jag ser dem.
Far.
Cait finns inte längre.
När jag frös, värmde du mig.
När jag grät, tröstade du mig.
Jag är av jorden, tack vare dig.
Tack vare dig, hör jag till.
När du återigen är barn, när du är svag och hjälplös-
-så ska jag beskydda dig.
Jag ska beskydda dig.
Säg oss ditt namn, syster. Vem är du?
Vad är det?
Spring!
Kom!
Till attack!
Skjut!
Nej, pappa!
Ta kniven! Spring!
Nej! Nej!
Islene! Islene?
Islene! Islene!
Islene! Nej!
Islene!
Se på mig, Britannias gudar.
Jag är Rom!
Och Rom är där jag sätter min fot.
6 MIL INÅT LANDET
GRÄNSEN MELLAN CANTIACI- OCH REGNENSESSTAMMARNA
Kom igen...
Kom igen, dyk upp nu.
De är här.
Vid detta solstånd godtar jag, Pellenor, gåvan från er ädla stam.
Jag, Antedia, godtar även jag denna gåva från er stam.
Vi slapp åtminstone regn.
- Är du redo? - Ja, farbror.
Bröllopet är den lyckligaste dagen i en mans liv.
För mig var det den sista, men... Jaja, gratulerar. Gå nu.
- Är det obehagligt? - Jag har det bra.
Nu!
Hör detta, Pellenor, din ynkrygg! Jag skiter på era dödas själar!
Jag dricker hellre ditt blod än låter det besudla mitt!
- Ge dig av, far! - Lindon, ta flickan!
Försvara kungen!
Var är jag? Var det en dröm?
Nej... Nej, nej...
Sluta gråta. Gråt inte. Nej.
Hör på, har ni värdesaker hemma?
Mynt, silver, textilier? Arvegods som gömts undan?
Håll dig nära mig, var tyst... Nej, nej!
Farfar?
Farfar!
Där har vi den.
Förtjusande.
CRUGDUNON CANTIACI-CITADELLET
Hur fan kunde jag lyssna på subban Antedia, så ödmjuk...
- Far, jag är säker på... - Det var för tidigt, Phelan!
Jag borde inte ha lyssnat på dig.
Varför var du där? Jag förbjöd dig att komma.
Kriget mot Regnenses kommer att rasa i generationer-
-på grund av dig!
Hör nu noga på.
Du lämnar inte denna plats utan min tillåtelse, är det förstått?
- Jag är alltså din fånge? - Är det förstått?
I högsta grad.
- Din geniala plan misslyckades. - Det var vår enda väg till fred.
Visa mig en annan väg.
När jag träffade dig tänkte jag att du var smart.
"Allt är inte svart eller vitt."
Men med åren, efter alla kompromisser och storslagna idéer...
...har det svartvita blivit askgrått.
Snälla...
Innan du vet ordet av står du till halsen i askgrå skit.
Amena, sa jag att Lindon är försvunnen?
Han fick order om att stanna kvar och har inte kommit tillbaka.
- Vem gav honom ordern? - Åh, det var nog jag.
Men visst var det ädelt av honom att ensam hålla ställningarna?
Bara han mot hela regnensesstammen. Vilken man, va?
Vilken man!
Tro mig, käre make, du vet inte vad en man är.
Jag ska prata med far. Han ger kanske med sig med tiden.
Han ser mig hellre död.
Ingen ska bära hand på dig så länge jag lever, kom ihåg det.
Allt är mitt fel.
Jag bröt mot eden. Min syster och jag gick ner till stranden...
- När då? - I går kväll.
Vi pratade med varandra.
- Du visste att ni inte fick tala. - Islene sa...
Det spelar ingen roll vad hon sa. Hon skulle inte säga något alls!
Inte undra på att hon är död.
Jag har inte tid med det här. Det finns en grotta bortom floden.
Den beskyddas av starka andar. Lycka till.
Jag följer dig till floden, men därefter får du klara dig själv.
Men katten stannar här. Det är upp till dig. Bestäm dig nu.
Kom igen.
Hör på.
När katastrofer inträffar är det lätt att klandra sig själv.
Det är bara naturligt.
Men det som har hänt här, allt detta, är inte ditt fel.
Det handlar inte om dig.
Det handlar om mig.
Bra.
Då går vi.
Jag råder dig att inte se dem i ögonen.
- Varför inte? - Lita på mig. Ingen bra idé.
Här, ta över.
Är allt i sin ordning, legionär?
Ursäkta mig, general.
- Har du skitit än? - Inte än, general.
Min befälhavare sa att man inte besitter en plats förrän man skitit-
- och låtit fienden veta att man är där.
Han sa även att när man dödar en man så bär man bördan av honom.
Allt han var, allt han aldrig kan bli.
Om du försöker bära bördan blir du snart trött-
- och kan inte längre röra dig eller hålla ditt svärd.
Så mannen du kämpade mot...
...mannen du tränade så hårt för att nedgöra, besegra...
...har i själva verket besegrat dig.
- Vad heter du? - Antonius.
Nå, Antonius...
...jag föreslår att du tar några löv, skiter och återgår till din post.
Ja, general.
Hör mig, Mars.
Ge mig styrka i dag, så jag får se månen i natt.
Stärk mina händer och mitt sinne. Hör mig, Mars, hör mig.
Ta farväl av dina cantiacikulor.
Jag vet bara att jag aldrig tidigare har sett en sådan armé.
Krigshästar, järnvagnar och fler spjutmän än jag någonsin mött.
- Kan det ha varit barbarer? - Jag har mött barbarer.
Och jag vet hur en romersk här ser ut.
Vårt krig mot regnenses framstår som en bagatell nu.
Har du sett en romersk här?
Kanske sätter det ens egna förseelser i perspektiv.
Om romarna hade byggt skepp och korsat havet, hade vi vetat.
Jag har alltid stått bakom dig i din kamp mot din far.
Men när din bror blir kung kommer allt att förändras för dig.
Bör jag se fram emot min fars död?
En invasion av tusentals män...
Lindon kom oskadd hem. Det kan vi tacka gudarna för.
Såvida de inte tog med egna slavar och mutade våra spioner.
Jag tackar gudarna att du är oskadd.
Min kung, får jag ta hand om er tjänares sår?
Kom, käre make.
Nu är du i säkerhet.
Skicka ut våra bästa spioner.
- Låt mig gå. - Du stannar här.
- Vi är blinda! Vi behöver... - Lämna den här salen!
Slaget inleddes vid midnatt. Vi mötte inte mycket motstånd.
Locerly Cross har erövrats. Vi tog sextio fångar.
General!
Vi stötte på några budbärare från landsättningarna i norr.
Kavalleriet har etablerat brohuvuden längs hela flodmynningen.
Meddela Vespasianus att vi rör oss inåt land.
- Och våra försörjningslinjer? - Vi har gott om mat och slavar.
Vi rycker inåt land. Om ett par dagar kommer kavalleriet ifatt.
- Då vet vi hur starkt motståndet är. - Hur står det till med männen?
Skitskraja.
Den utbredda uppfattningen är att vi har invaderat helvetet.
Det finns en flod och flack terräng sex kilometer nordost.
Vi kan ha försvarsvärn grävda till solnedgången.
Gör så, praefektus.
Legat! Vad vet vi om den försvunne legionären?
Vi har sökt, men finner inga spår av honom.
Så intressant...
- Ge order om förflyttning. - Uppfattat.
Kompani, framåt!
- Ursäkta mig... - Håll tyst.
Jag har två döttrar! Är de oskadda?
Var befinner de sig? Jag ber er!
Var är mina döttrar?
- Varför räddade du mig igår? - Jag räddade dig inte. De sköt pilar.
Jag använde dig som sköld. Du är liten.
Jag trodde att din far kanske hade någon sorts gömma-
-men jag misstog mig.
När vi nått floden får du klara dig själv.
Vad är en romare?
Ni saltskördare är mer okunniga än jag trodde. Romarna är djävlar.
De är jorddemonen Lokkas fotsoldater.
- De utgick från Rom. - Vad är Rom?
Rom är en av helvetets sju portar.
En gudsförgäten skithåla långt från allting...
...men Lokka kom upp från underjorden och fyllde den med sin makt.
Så platsen växte, växte och växte-
- och nu breder Rom ut sig över hela världen.
Till och med här.
Trevligt. Man känner sig välkommen.
Jag gillar inte ansiktena i träden.
Avdela din bästa ryttare till en förtrupp.
- Signalera om ni stöter på problem. - Leander! Cassius! Aelius!
- Hur många är de? - Runt 20000, men fler är på väg.
Hur vet du det?
Jag besökte undervärlden och snackade med några jag känner.
De ser allt och berättade för mig.
Var du i undervärlden?
Igår. En lång historia. Och jag kan inte berätta den för dig.
- Kan du ta med mig dit? - Nej, absolut inte.
Men Islene och farfar är där. Du måste ta mig till dem!
- Nej, det måste jag inte. - Jag kunde träffa dem igen!
Om du visste vad som krävs, skulle du inte fråga så dumt.
- Men jag fick inte ta farväl. - Jag tänker inte riskera livet...
...för att du ska ta farväl av någon.
- De är döda! Vänj dig vid det! - Din jävel!
Nej, vill du träffa dem är det här allt som behövs.
Men jag tänker inte ta dig dit.
Jag hatar dig!
Jag är knappast överförtjust i dig heller.
- Noterade du något ovanligt igår? - Frånsett rädslan och skitstanken?
För 90 år sedan, när Caesar kom, väntade tusentals kelter på stranden.
I går mötte vi inte en enda kelt.
Vi låter 50000 man marschera genom Gallien-
- tillbringar sex veckor på kusten och slår ner otalet myterier...
Ändå nås de inte av en förvarning. Vad säger det dig?
Att stammarna är splittrade.
Ingen visste att vi var på väg. Vi har inte stött på något motstånd.
De är i krig med varandra.
Vad är detta? Svart, vad är det?
Mor och far var numidier.
- Varför slåss du för Rom? - För att jag är romare.
Så romarna kommer...
...och tar ditt land, stjäl ert guld-
- och våldtar era kvinnor. Och du ansluter dig till dem?
Tillber du romerska eller numidiska gudar?
- Jag ber till de romerska. - Ja, du bad till Mars i morse.
- Ber du till Mars när du är rädd? - Jag är inte rädd.
Men när du är rädd, har du då en annan personlig beskyddare-
-som Mars inte känner till?
- Nej. - Är det säkert?
För om du någonsin har behövt den gudens hjälp, så är det nu.
Ta den tid du behöver.
Ser du din gud? Vad heter han?
- Vad heter han? - Bomazi.
- Berätta om Bomazi! - Han är alla förfäders gud.
- Och beskyddar Bomazi dig nu? - Ja.
Bör jag frukta Bomazi?
- Är Bomazi kanske mäktigare än jag? - Bomazi är allsmäktig.
Då vill jag att du ber till Bomazi!
Be honom försaka dig, ge din kropp och själ till mig.
Mitt namn är Veran. Slut ögonen!
- Jag kan inte göra det! - Då gör vi det tillsammans.
Bomazi, som minns alla döda själar...
- "Försaka mig i dag"... - Försaka mig i dag!
"Ge min kropp och själ till druiden Veran."
Ge min kropp och själ till druiden Veran.
Ja! Ja, ja...
Bra. Nu är vi ensamma.
Fyra kohorter om 500 man.
Stödtrupper och ryttare, över 200.
De har proviant nog för belägring eller en längre marsch inåt land.
- Vad hände här? - Locerly Cross.
Romarna slaktade dem. Tog de överlevande som slavar.
Bra jobbat, min son.
- Akta revbenen. - Tig, galler!
- Där är du, Lindon! - Phelan.
- Se på mig! - Vänta, sluta. Sluta!
Sluta.
Kom hit.
- Vad vill du? - Förlåt mig, jag ville bara...
- Ser du inte vad jag gör? - Jo, det gör jag nog...
Jag stärker bandet mellan stammarna. På kungens och druidernas begäran.
- Vad är ditt problem? - Krigarna är på väg nu.
- Vi behöver hjälp i vapenförrådet. - Vi har ont om pilar.
För pilmakarna till torkskjulet.
- Vi ses där. - Skönt att ha dig tillbaka, Lindon.
Jag måste gå.
Inte förrän du har fullfört din stamplikt.
- Min vad då? - Din stamplikt.
- Stör jag? - Ser man på, min räddare.
- Räddade? Jag tog dig som gisslan. - Det är samma sak.
Jag är här, oskadd och trygg.
- Så hur går det? - Med vad då?
Den nya överenskommelsen med hövdingsonen från Gallien.
Din hustrus nye make.
Stark käke, starka armar. Var det din idé?
Nej, druidernas.
En allians med bretonerna på andra sidan havet. Ett klokt drag.
Ja, väldigt klokt.
- Har han gjort henne gravid? - Inte än, nej.
Han har varit här ett par månader.
Ja, det har han.
Och under den här tiden får du, som förste man, inte ligga hos henne?
- Sådana är reglerna. - Det måste vara svårt för dig.
Vi offrar alla något för stammen.
- Så hur lyder planen? - För vem?
- För vem då? - För mig, så klart.
Lösen? Tortyr? Avrättning?
Vad är den allmänna uppfattningen?
Det svävar lite i luften.
Större problem, och så vidare.
Så märkligt att man i kristider söker de uppenbara farorna...
...när den verkliga faran ibland lurar där man minst förväntar sig.
Ibland är den framför näsan.
Du är visst lite av en taktiker.
- Kan du flå en kanin? - Det är klart.
Varför kallar man dig utstött?
Du behöver lära dig att lyssna. Inte utstött, utan den utstötte.
För att bli den utstötte måste du stötas ut från något.
Inte för att stulit en kyckling, utan för något större, viktigare.
Jag vet att det var druiderna som stötte ut dig, för du var galen.
- Vem sa det? - Min far.
Var han en klok man? För han är kanske död nu...
...medan galningen ännu lever.
Du må vara klok, men du stinker!
- La du märke till det? Tack. - Är du stolt över det?
När skogsmarken är din säng är det första man lär sig-
-att man ska lukta som en död.
När jag hittar en död räv eller grävling-
- slår jag mig ner och gnider den mot mig.
Gnuggar den mot håret och bröstet.
Det är ett språk som vildsvinet förstår.
"Lämna den utstötte i fred."
- Tro mig, det fungerar. - Tro mig, det gör det.
Otacksamma människa!
Jag tänker inte dela den med dig. Från och med i morgon är du själv.
- Uppdraget har inte plats för fler. - Vilket uppdrag?
Inser du ens vad som pågår just nu?
Stenarna som tiden vilar på har ändrat plats...
...de kollapsar, krossar århundraden och tillintetgör hela gudavärldar.
Våra dödas andar fångas i en virvelvind-
-och förtärs av en enda flamma...
Och när det är borta...
...finns ingenting, ingenting kvar.
Danu försökte varna oss. Jag var den enda som lyssnade.
Förstår du inte? Allt detta går genom mig.
Det var inget jag ville eller bad om. Jag bad om att jag var galen...
...men jag hade rätt.
Du måste verkligen vara viktig.
- Så vad är uppdraget? - Är det inte uppenbart?
Jag måste stoppa romarna. Jag måste skicka hem dem.
Och för att det inte ska upprepas måste jag döda Roms kejsare.
Därefter ska jag ta mig an självaste jorddemonen Lokka.
Och om jag ska vara ärlig har jag inte tänkt så långt än.
Romarna skälver säkert av rädsla. De anar inte vad de gett sig in i.
Jag förväntar mig inte att du ska förstå det här.
Och inte för att du är ett barn, för det är du inte längre...
...men du är heller ingen kvinna.
Du är fast mitt emellan, i limbo. Du är ingenting!
Du har inte ens ett namn! Du är ingenting, osynlig som vinden.
Rör dig inte! Ner på knä! Du också!
Vi är alla vänner här. Slå er ner och ät med oss.
- Ge oss era mynt. - Ser jag ut att ha mynt?
Det stinker om dig!
Ni får kaninerna och flickan om ni låter mig gå.
Kaninerna är goda. Och flickan är oskuld.
Låt mig gå så får ni bägge.
- Hej, sötnos. - Stick!
- Döda henne inte. - Okej, res dig. Långsamt...
- Vad håller du på med? - Stick nu!
Känner jag inte igen dig? Du är från Västdalen.
- Jag känner din mamma. - Du känner mig inte.
Vi var barndomsvänner. Jag glömmer inte dina blå ögon.
Du har märket, fläcken i pupillen, som visar att du har stor tur.
Visste du det?
- Vad snackar han om? - Du har det, jag ser det.
Se mig i ögonen. Fortsätt titta.
Ser du mig? Ser du det?
Tittar du?
- Ja... - Släpp svärdet.
Du där, se på mig, i ögonen.
Så där, rakt i ögonen.
Ser du mig? Ser du mig?
Lägg ifrån dig kniven.
Lägg ifrån dig den. Lägg ifrån den.
Vad heter ni?
- Audin. - Brenna.
- Brenna, Audin, varifrån kommer ni? - Norrifrån.
Vad har ni sett i dag?
En armé, som gick västerut längs floden.
- Hur många var de? - Minst 500.
- De hade många fångar. - Bra... Bra.
Lämna oss nu. Gå.
Vi måste härifrån. Nu.
Han är redo.
- Är allt som det ska, optio? - Ja, praefektus.
Kolla till fångarna. Och se till att få lite sömn sedan.
Uppfattat, praefektus.
Försvarsgravarna är grävda. Fångarna är inlåsta igen.
- Lägret är på plats, under bevakning. - Och våra modiga män?
De var nära myteri i Gallien. Vem vet vad de tänker nu.
Förr var det havsormar och enorma bläckfiskar...
...Neptunus och hans havsarmé.
Men efter en dag här är de redo att simma hem.
Kanske bör vi frukta dem?
Hur lyder planen?
Samma som i Egypten. Lokalisera traktens ledare-
- och ta reda på vad de vill ha och vilka de avskyr.
Vilka de önskar straffa för århundraden av illgärningar-
- mot deras ädla stam. Vilken helig skog de vill ha tillbaka.
Vi lyssnar på dem, väldigt noggrant.
Vi tar reda på deras svaga punkter och trycker på dem så hårt vi kan.
Om fem år har den heliga skogen förvandlats till romerska fartyg-
- som transporterar romerska soldater till nästa ställe, och så vidare.
Så vem talar vi med först?
Jag vet inte ens vad stammarna heter.
En sak förstår jag inte.
Vad då?
Kejsaren säger: "Vem vill återvända till öarna?"
"De skräckinjagande öarna i norr."
"Vi drar till platsen som Caesar lämnade efter fem minuter."
Jag menar, vad har de här? Frånsett träd och mardrömmar?
Men du anmälde dig som frivillig.
Varför?
Varför bad du kejsaren om det?
Och säg inte att du inte gjorde det, för det vet jag att du gjorde.
Vad var det som fick Caesar att ta sig hela vägen hit...
...se sig om och vända om?
Han flydde, men det ska inte du göra.
Är det därför du vill ta dig an galningarna?
Minns du när vi var i Kairo, i den där gränden nära marknaden?
Vi såg en grupp betrakta en man som gjorde konster med kycklingar.
- Nej, det minns jag inte. - Jo, det gör du.
Nej, jag var full.
Han hade en vit höna och en svart höna-
-och högg huvudet av den vita.
Sedan halshögg han den svarta och bytte huvuden på dem.
Du fick den vita med svart huvud och jag den svarta med vitt huvud.
Vi synade dem...
Därefter satte vi ner dem på marken varvid de sprang iväg bland stånden.
- Det var ett trick. - Vi synade dem.
Då bytte han väl ut dem, eller nåt. Han hade fyra kycklingar.
- Vi såg honom hugga av huvudena. - Det var ett jävla trick, Aulus!
Har du förlorat vettet?
Dagen efter återvände jag för att förhöra mig om mannen.
Jag uppsökte hans hem. Ett ruckel på någon avsides gata.
Vi gick in på gården där jag bad honom visa mig tricket igen.
Men den här gången hade jag två slavar med mig.
Jag band fast slavarna, gav honom ett svärd och sa: "Gör om det."
"Jag ger dig allt du vill ha."
"Visa mig bara tricket igen."
Och vet du vad som hände?
Nej, vad hände?
Vad är det som pågår här ute?!
Aulus Plautius. Jag är Numerius Plautius-
- din fars farfar, Caesars tribun som dog på Walmers kust.
Jag kommer till dig med varsel från undervärlden.
Du har vanhelgat livets träd.
Du måste lämna dessa öar! Återvänd till vårt gods i Soracte-
- bege dig till Via Flaminias högland. Där finner du ett uråldrigt furuträd.
Gå sedan till inhägnaden, ta den största kronhjorten-
-och offra den till självaste Pluto!
Än finns tid att blidka hans vrede.
Du har blivit varnad, Aulus Plautius!
Gör bot! Gör bot!
Grip honom!
Detta är mitt svar!
Begrav honom!
Har någon annan av er meddelanden från undervärlden?
Tala då nu!
Länge leve Aulus Plautius!
Träd och mardrömmar, Lucius. Träd och mardrömmar.
Översättning: Joakim Troué www.sdimedia.com